VENE KLASSIKA LASTELE
ANTONI POGORELSKI
KINGITUS RISTIEMALT
Ah, kui hämmastav see kõik on!
Vaata rõõmuga, Maðake, sa oled mu ristitütar, ma armastan sind.
Tahan teha sind õnnelikuks.
Aga need on minu emake ja isake. Praegu joovad nad barankadega teed.
Kus siis Maðake on? - Oma ristiema juures.
Ei meeldi mulle see kõik! - Ole kena, ära sekku.
Maða kasvab, tuleb aeg ta mehele panna. Kust me ilma kaasavarata peigmehe leiame?
Aga ristiema teeb meie tütre rikkaks.
Aga see on minu kingitus.
Anna tagasi! Anna tagasi!
Tasa, tasa.
Häbeneksite ehk, tädike!
Aeg oleks hingeõnnistusele mõelda, aga mitte sõbrustada vanakurjaga!
Ära mõtlegi enam sinna minna!
Mitte midagi head nõid ei õpeta.
Ah, emake, ma kardan seda öist kohtumist ristiemaga.
No kui palju võib ühte ja sama korrata?! Kuigi su ristiema on nõid, ta armastab sind.
Mäletad, kuidas ta sinuga lapsepõlves mängis, maiustustega kostitas?
Mida sa seal vaatad? Ilma kaasavarata pead nagunii vanatüdrukuks jääma.
Lõpeta nutmine!
Mida ütleb ristiema, kui su äranutetud punaseid silmi näeb?
Emake, ma kardan. Ja isa saab kurjaks, kui saab teada, et astume tema käsu vastu.
Ega sind ometi ära sööda! Isal pole vaja sinna nina toppida, kuhu pole palutud.
Tule sisse, tütreke, ära karda.
Me pole ammu näinud.
Sa oled löönud õitsele nagu maipäev. Aeg on mehele minna.
Teadsin, et sa sel ööl tuled. Ma pean sinuga hüvasti jätma.
Rohkem me ei kohtu.
Mis sa nüüd, mu kullake, ma teen su õnnelikuks.
Tuleb peigmees, sulle määratud. Mis peab tulema, see tuleb.
Siin on sulle kingitus. Hoia seda hoolega.
Siin see on - võtmeke. - Kas tõesti läks täide?!
Ristiema lubas, et tuleb peigmees, kellega ma saan õnnelikuks.
Näed siis, kui hästi ma tegin, et su pisaratele järele ei andnud!
Võti on, tuleb ka see, mida avada.
Ja vaata - mitte sõnagi isale, või ta rikub kõik ära.
Tädike ju käskis kaua elada.
Ja ta kass oleks nagu maa alla vajunud.
Võrratu!
Ealeski pole meil olnud nii avarat elamist. - Palvetame kadunukese eest. Ta vajab seda.
Tütreke, nüüd varsti ilmub peigmees.
Küll me elu paraneb, kui meil on kambritäis kulda.
Küll me su rahakese käiku laseme!
Anna, Issand, rahu ta hingele.
Mul pidi süda seisma jääma!
Ptüi, Issand! Kõtt! Kõtt!
Nii.
Kas mitte siia pole rahake peidetud?
Emake, ma otsustasin meie saladuse isale ära rääkida ja näidata talle võtit.
Oota, tütreke, oota! Ega siis kadunuke meid igavesti hirmuta.
Ilmub peigmees ja kõik saab korda.
Ah, Maða, nii just läkski! Juba pool tundi istub su peigmees isaga ja ootab sind.
Saa tuttavaks, Maða. Aristarh Falalejevitð Murlõkin
teeb sulle au ja palub su kätt. - Mine lähemale.
Mida see tähendab? - Kui ebaviisakas sa oled!
Aga see on ju mu ristiema kadumaläinud kass!
Hulluks läksid? Mis kass?
Käskige tal kindad ära võtta ja te näete, et tal on küünised.
Häbenege, preili!
Pole midagi, härra. Ma tulen homme jälle. Homme võtab armas pruut mind paremini vastu.
Ta on rikas, viisakas, hella hingega. Ta kannab sind kätel.
Emake, palun, ärge andke mind kassile mehele!
Ptüi, loll plika!
Ah, ristiema, kui julmalt sa minuga käitusid. Ise veel rääkisid, et armastad mind.
Mul pole vaja su kosilast ja su raha. Võta ome kink tagasi!
Ei! - See olen mina, teie kihlatud peigmees.
Mitte mingi hinna eest!
Andke võti tagasi, andke siia!
Ma olen viisakas, hell, rikas, ma hakkan teid kätel kandma.
Aga te olete ju kass!
Tõesti, kass.
Sa oled rumal, Maða.
Maða, kus sa ringi uitad? Saa ometi lõpuks peigmehega tuttavaks.
See on mu polgusõbra poeg. Ma juba lubasin su talle naiseks.
Soovime noorpaarile õnne ja pikka iga!
Kutsu kõiki teed jooma, Maða. Palun lauda!
Kui tore kass! - Oli kadunud, nüüd tuli tagasi.
Noh, jalutas isu täis!
Jutustas Pastella